Oversatt av Asort Takk til - RELEASED - www.HoundDawgs.org
Ell? Er du våken?
Hva tenker du på?
Dumt spørsmål.
Alt sammen er bare tullete.
Ja, jeg vet.
Å være hjemme får meg til å føle meg litt bedre.
Vi har hatt mye moro her.
Vi var fem år da du sov over første gangen.
Var det den gangen med slottet under vannet eller teselskapet?
Det husker jeg ikke.
Jeg husker noe med påkledningsdukker og leppestift.
Og så ble vi eldre.
-Vi var uskyldige. -Det var vi for noen dager siden også.
Vi trodde at krig bare rammet andre.
Hvorfor skjøt du han ikke?
Etter han! Gå...! Og ikke kom tilbake før du har funnet han.
Vi må bort.
-Hvordan har foten det? -Bra.
Når alle er våkne, så pakker dere bilen med mat, klær,-
-bensin, verktøy og våpen og drar tilbake til Helvete.
-Hvor lenge? -Hvor lenge varer en krig?
Far fortalte om millitærkupp i Bangkok da han var liten,-
-og at man blir såret når man later som ingenting
Og det er ikke våre nå.
Det er krig.
Vi må oppføre oss som soldater.
Helvete står ikke på noen kart, så der er vi trygge.
Hva med foreldrene våre?
De ville ønske at vi var trygge. Akkurat nå må vi tenke på oss selv.
Er jeg gått glipp av noe?
OK, hør etter. Lintongården er sjekket. Mackenzies gård er den neste.
Av gårde.
For en uke siden regnet jeg ikke ris og stearinlys som nødforsyninger.
Telefon og pc er ubrukelige nå.
Presenterer en boks med prompebønner.
Det er fars humor.
-Du lo. -Det gjør hun bestandig av vitsene til far.
Skyldig. Og det skammer jeg meg ikke over.
-Har moren din noe beskyttelse? -Tenker du ikke på annet?
-Jeg er en mann. -Virkelig?
-Har vi ammunisjon? -Jeg henter det.
Hva var det?
Vekk fra vinduene!
Den ene kjører
-For helvete da! -Hva?
Løp!
Jeg henter bilen, løp bort til trærne!
-Homer, det er for farlig. -Bare løp!
Fortsett. Løp!
-Jeg greier det ikke. -Jo, det gjør du.
-Andre land blander seg ikke. -Har vi ikke traktater?
Det er ingen som brenner for å redde oss.
Hvorfor ble vi invadert? Hva vil de?
De mener at vi har det for godt. Et kjempeland, rikt på ressurser.
Ikke langt unna er det land med overbefolkning.
-Det er ikke vår feil. -Man kan ikke bebreide dem.
Du synes det er greit at de bare tar det de har lyst til,-
-alt det som foreldrene har jobbet for?
-Slapp av. -Står det i bibelen hennes
"Gjør mot andre som du vil andre skal gjøre mot deg, selv om man brenner husene deres"?
Jeg kjenner ingen religion som tvinger folk til å drepe.
At jeg forstår motivene deres betyr ikke at jeg støtter det.
Vi har muligens drept noen soldater ved eksplosjonen.
Hvis det er tilfellet,-
-så kommer de ikke til å stoppe før de har drept oss.
Hei, kjære. Hva skjer?
Jeg kommer aldri til å se hjemmet mitt igjen.
Ikke skrik, Cor. Det kommer nok til å ordne seg.
Det gjør det ikke.
Jeg savner mor....
...så mye.
Jeg er jo rett her.
-Forstyrrer jeg? -Nei da.
Du er virkelig god til det.
Jeg liker det. Det er slik jeg slapper av.
-Jeg kan gjøre din. -Virkelig?
Jeg aner ikke hvordan håret mitt ser ut nå.
Jeg bruker å gjøre det fremfor speilet.
Jeg unngår helst speil.
Hvorfor det? Du er jo så fin.
En misjonærdatter kan ikke være forfengelig.
Er foreldrene dine misjonærer?
De jobber i krigssoner og beskytter folk, noe som er skikkelig ironisk.
Her er jeg, deres eneste barn, midt i krigen og ikke til å finne.
Jeg hater dem fordi de reiste
Beklager, det var ikke pent sagt.
Det har de gjort siden jeg var liten.
Jeg er vant til at de ikke er der.
Jeg har nok alltid tatt mine for gitt.
Å se bra ut er toskete når man tenker på hva som skjer akkurat nå.
Sant nok. Jeg ville drept for et skumbad nå.
Når dette slutter tar jeg deg med til min mors skjønnhetssalong.
-Så tar vi en mani-pedi. -Er det en drink?
Manicure-pedicure.
Høres morsomt ut.
-Hvis vi slipper levende fra dette. -Det gjør vi.
Ikke sant?
-Sånn. -Hvordan ser det ut.
Instagrammable.
Misjonærdatter tar forfengelig selfie.
Er du ikke bekymret for...
...om vi noensinne kommer hjem?
Selvfølgelig.
Jeg ber hver natt.
Takk for flettingen. Jeg elsker følelsen.
Gjennom porten! Kom igjen!
Takk.
Her.
-Det kan være gift. -De er ikke dyr.
Virkelig? Se på hvordan de behandler oss.
-Vi må finne ut av hva de vil. -Hvorfor er Wirawee så viktig?
På grunn av Cobblers Bay, tror jeg.
Havnen er dyp så de kan sende soldater og ammunisjon via Cobblers.
Deretter igjennom Wirawee og dypt inn i landet med transportbiler.
Hvis vi kunne finne en måte å sabotere dem på her så vil det skade dem veldig.
Nei takk. Du og trøbbel bruker å gå hånd i hånd.
Jeg bare sier det.
Jeg prøver fremdeles å finne en vei ut herfra.
Høres bra ut.
Nå skjer det noe igjen.
Alle fanger skal gå til hovedbygningen.
-Jack og Daniel greier seg nok. -Kan de ha blitt drept?
Kanskje.
Hvem er det?
Jeg er oberst Lee og jeg leder denne operasjonen.
Jeg har blitt informert om at enkelte av dere holder på med noe som ikke er i vår interesse.
Det er slettes ikke fruktbart for en vellykket operasjon.
Jeg er villig til å gi disse kriminelle en ny sjanse.
For at denne operasjonen skal gå knirkefritt oppfordrer jeg dere til å samarbeide med oss.
Ikke imot oss.
Når vårt arbeid er utført kan dere alle dra hjem igjen.
Mor.
-Tror du det er barna? -Nei.
-De er heldige. Hvem gidder å være her? -Men vi ville være sammen.
Fortsett.
Linton! Elisabeth Linton.
-Hvor skal jeg? -Liz!
Fra og med i dag skal du arbeide.
Yannos.
-Vedlikehold. -Hva med hjemmet mitt?
-I morgen? -Ingen prating!
Takk, korporal.
Chris Maxwell.
-Jeg er moren hans. Jeg blir med. -Ikke du.
Vi sees senere!
Umar Takkam, du skal til restauranten din.
Denne veien.
-Gå inn. -Hva er det som skjer?
Jeg vil ha rapporter om fiendens aktiviteter. Omgående.
Mrs. Maxwell. Dette er mitt midlertidige hjem inntil vi finner et annet.
-Er du sulten? -Takk, men nei takk.
Og bilen din. Betrakt det som et midlertidig lån.
Ta gjerne en dusj når du er ferdig med å gjøre rent.
Får jeg spørre om noe? Hvorfor er jeg her?
Du gjør reint i hovedkvarteret. Det er alt.
Ta det som du og familien din trenger.
-Er det alt? -Det er kaniner og pungrotter her ute.
-Vi greier oss nok. -Pungrotter?
-Det, eller at du sulter. -Jeg kan lete etter yams.
Lykke til med det.
Det kalles å forsøke. Prøv det en gang i blant.
Der er et snøre. Jeg kan lage en kaninfelle.
Hva? Jeg går i kirken så jeg vet ikke hvordan man jakter kaniner?
Nei, nei. Det er bare dette.
Det er det vi gjør.
Vi gjemmer oss inntil krigen slutter og spiser pungrotter og kaniner.
Vi kunne overgi oss.
De prøvde å drepe oss, og de skjøt han i beinet.
Er du ikke sint for det?
-Vi kan ikke bare se på... -Hva er så planen din?
Ikke dette. Sitte passivt på ræva.
Vi må kjempe.
Ingen sier at vi blir her og griller pungrotter resten av livet.
Jeg elsker grillet pungrotte.
Vi er alle sammen trøtte. La oss slappe av og lade opp.
Hva?
-Jeg vet hva jeg snakker om. -Det er måten du sier det på.
-Jeg har et holdningsproblem. -Du kan ikke oppføre deg slik!
-Alle ender opp med å hate deg. -Du er den eneste som betyr noe.
-Alle andre er... -Vi må kanskje være her i lang tid.
Vil du virkelig krangle med alle hver dag?
Nei.
Verden har forandret seg. Vi må også endre oss.
-Hvordan vet du hvor du skal grave? -Det er overlevelsesinstinktet mitt.
-Er du født med det? -Skulle ønske det.
Jeg brukte å se den slags på TV sammen med mor og far.
De sier at kvinner er bedre enn menn til å grave etter yams.
Ikke jeg.
Prøv. Du er kanskje født til det.
Jeg er håpløs.
-Du er for hard mot deg selv. -Kanskje.
Jeg tenker for mye over ting.
Men krigen gjør at jeg ikke tenker på meg selv lengre.
Hvis det ikke var for krigen hadde vi nok aldri snakket sammen.
Du trodde sikkert at jeg var en taper.
Jeg kjente deg ikke.
Hva vet du nå?
At du er mer enn han som alltid dunket hodet sitt mot vinduet på skolen.
-Og du vet mye om yams. -Sexy!
Og...
...du får meg til å føle...
...at jeg har det godt med meg selv.
Jeg liker det.
Jeg også.
Det er så forvirrende.
-Jeg vil slå opp med Kevin. -Hvorfor det?
Jeg vil ikke føle frykt og ansvar for en annen med alt det som skjer.
-Du er redd, det er vi alle. -Det er mer enn det.
Selv før krigen endret jeg meg, men han forble den samme.
-Han vil ha barn. -Nå?
Jeg vet ikke, og orker ikke tenke over det.
Selvfølgelig ikke.
Hvordan slår man opp med noen mens det er krig?
-Det er umulig. -Så jeg kan ikke gjøre det?
Her kan dere ikke unngå å støte på hverandre.
Det å bli jaget av en invasjonshær og samtidig ha kjæresteproblemer...
Den setningen hører man ikke hver dag.
Minn meg på at når krigen er slutt, så skal jeg være singel i minst...
En uke.
-To måneder. -Kanskje en.
Du har kjent Homer lenge.
Alltid. Han er som en bror.
Han ville normalt ikke interessere meg, men...
-Han er annerledes. -Ja, det er han.
La meg gjøre det.
Hvordan går det med foten?
Bedre.
Du har ikke fortalt hva som skjedde på oppvisningsplassen.
Det var vanskelig å se noe.
-Det var prosjektører... -Du så Corries mor.
Så du moren min?
Ellie.
Jeg ville ikke etterlate henne, men hun kunne ikke røre seg.
Hun blødde.
Hun var blitt skutt.
Jeg så ikke at det skjedde.
Sa hun noe?
-Var faren min der også? -Nei, jeg så bare henne.
Hun spurte etter deg, og jeg sa at du var i sikkerhet.
Nei, Lee!
OK, la oss få dem ut.
Dere to henter verktøy.
-Hold soldatene opptatte. -Hva?
-Distraher dem. -Hvordan?
Du der! Begynn å jobbe.
-Sjekk dette. -Idiot!
Ellie! Ellie, det er mor.
Åh, gud. Lee.
-La meg hjelpe deg. -Jeg er OK. Ellie er i sikkerhet.
-Hvor er hun? -Helvete.
Har du sett moren min, mrs. Linton?
Er moren min OK?
Beklager, Lee.
-Hva gjør du der inne? -Henter nøkler til generatoren.
Følg meg!
-Han er ikke her. -Ikke bilen heller.
-Han kom seg i det minste unna. -Og nå er vi fanget her uten bil.
-Vi må finne et kjøretøy i byen. -Hva om Lee kommer og vi er...
Jeg ble nesten drept av det markisestuntet.
Jeg er lei av barnsligheten hans.
Han har akkurat fått vite at moren hans er skutt.
-Han kommer kanskje ikke tilbake. -Ikke si det.
-Kevin har rett. Vi trenger en bil. -Og våpen.
-Vi må bevæpne oss til tennene. -Våpen?
Jo kraftigere, jo bedre.
Vi må være forberedte for noe sier meg at krigen kan vare i lang tid.
Vi burde også plyndre en gård så vi har nok forsyninger.
-Hvilken gård? -Min er nærmest.
-Jeg vil ikke at vi skyter noen. -Såfremt ikke de skyter først.
Det var ikke mye å gjøre. Jeg kan kjøres tilbake.
-Obersten vil at du blir her. -Ja, men jeg er jo ferdig.
Han vil spise lunch med deg.
Du burde bytte klær.
Dette landet er ikke fremmed for meg. Jeg har studert her.
Jeg hadde gode lærere.
Jeg mener du også er lærer?
Ikke for så lenge.
-Likte du det ikke? -Jeg elsket det.
Men jeg møtte mannen min, og...
Livet er fullt av overraskelser.
Noen er bedre enn andre.
Faren min er født her.
Jeg liker landsmennene dine, de er modig og loyale.
Til tider er de også dumme.
Mannen din blir forhørt.
Vi mener at han prøvde å flykte for å bli med i en opprørergruppe.
Han er ikke opprører. Han begikk en feil.
Den barske virkeligheten er-
-at det kommer ikke noen og redder dette landet. Dere er alene.
Det handler om at den sterkeste overlever.
-Jeg tror at folket vil overleve. -Det gjør jeg også.
Det er menn her som kan gjøre livet farlig for deg, Rachel.
Tiden er inne til å være modig. Ikke dum.
Forstår du?
-Ja. -Bra.
Da vil du forstå hva jeg trenger at du gjør.
Hvis noen fanger snakker om å rømme skal du fortelle meg det.
Kan vi unngå det, så unngår vi også konsekvensene.
Enig?
Ja.
Kan jeg få noe til gjengjeld?
-Kom igjen. -Skån familien min.
Jeg vil gjøre alt som står i min makt for å innfri ønsket.
Takk.
Hvis noen spør så si at du lærer offiserene engelsk.
Ja.
Jeg vil se Ell.
Jeg tenker hele tiden på henne. Er hun sulten? Er hun redd?
Er hun uskadd?
Fi har aldri vært på vandretur.
Nå har hun en invasjonshær i hælene.
Barn kan overraske.
Far?
Skynd deg.
-Det ser tomt ut. -Jeg ser etter. Vent her.
Da du var liten sa du "hoppital". "Mor er på hoppitalet".
Jeg er ikke liten lengre, mor.
Hva sa de?
Tiden er inne til å være modig.
Homer!
Homer?
Vi ble bekymret.
Alt vel.
-Hvor er førstehjelpskassen? -På vaskerommet.
-Er du OK? -Regnklærne er også der.
-Det burde være sykler bakom. -Flott.
Hva er det?
Gjem dere!
Alle ut, dere skal arbeide ute i dag.
Kom igjen, opp med farten.
-Det er bare to. Jeg kan ta dem ut. -Eller vi kan.
Hva mener du med å "ta dem ut"? Enn den andre?
Jeg vil ikke være med på dette.
Vi har snakket om å kjempe. Dette er å kjempe.
Hva er det som skjer?
Vi vil ikke skyte deg. Kast våpenet og ned på kne.
Hvem er dere?
Det er oss, mr. Morgan.
Ellie Linton, Corrie Mackenzie, Robyn Mathers.
Vi brukte å komme på postkontoret da vi var små.
Hva er det som har skjedd med dere?
Vi har vokst...
Homer.
Vi kan flykte.
Nei. Hvis noen flykter straffer de hele leiren. Familiene deres.
Gi dem våpnene tilbake.
-Nei! -Ikke være dumme!
Dere kan ødelegge det for alle. Vi får snart gårdene våre igjen.
Dette blir mellom oss, OK?
-Jeg tror ikke på deg. -Gi dem våpnene deres.
Ellers blir din mor, eller din mor sendt vekk. Eller det som er verre.
Gi dem geværene slik at de kan skyte oss?
Hør på meg.
Jo mer trøbbel dere lager jo mer trøbbel blir det.
Kom her...
Homer!
-Jeg er glad for å se deg. -Jeg vet.
-Vi er nødt til å finne Fi. -Det gjør vi.
-Mr. Takkam. -Bare si Umar.
Det er min mann Daniel og sønnen min, Chris.
Beklager å forstyrre. Kan vi snakkes? Om det ikke gjør noe?
Ja?
-Jeg sier ikke noe. -Om hva?
Om deg og obersten.
Jeg har sett deg komme og gå, og nå er mannen din fri.
Det er ikke noe.
-Er du ærlig ovenfor mannen din? -Gå bort.
-Som jeg sa så sier jeg ikke noe. -Hva er det du vil?
Jeg vil drepe obersten, og du skal hjelpe meg.
Oversatt av Asort. Takk til - RELEASED - www.HoundDawgs.org